Richard Skolek

Nesvlíkej se sama

plavání

lásce

vzkaz světu od Boha

vzkaz Odysseovi od Pénelopy

volby

Macbethovo moudro

slečně P.

den a noc

Tonimu

v bazénu

latině

bezdomovec

salse

láska na povel

milování bez citu

pro N.

děda

vegetariánům

doba peněz

vlastenecký

trojúhelník

vyhnání z ráje

Kain a Ábel

krávě

varhanům

Američanům

manželské lože

ořechové drama

o dvou ženách

dějepisu

o rychlosti

ukrutnost na památku K. H. Borovského

o poctivosti

první láska

plavky

o zvukomalebných sourozencích

psům

babička

hvězdy

poště

gravidní báseň

reklama

lidem

rodinná Bible

párová geografie

ženám k zamyšlení

opici

stáří

společnosti

stydatě podaná nestydatost

první kniha

církvím

slova

kolečkovým bruslím

rozhledna

Evíkovi

život

umění pro umění

cirkus

herečky

odpuštění

budoucnost

k referendu o protiraketové základně

pokrytec

s ním či bez něj

nekonečný seriál

naivním čtenářům

prvotní hřích

o soukromém životě Anderse Celsia

civilizace

Vláďovi

zhrzený malíř

vdavekchtivým slečnám od Herkula

prarodičům

tragédie na památku K. H. Borovského

Slovo o autorovi

Proč dávat knihy zadarmo?

Je to vlastně takový experiment – poslat něco do světa a čekat, co se vrátí zpět. Hodit do vody kámen a pozorovat, jak velké se na hladině udělají vlny. Právě teď je na to ta pravá chvíle – potřebná technologie už na světě je, a dost možná jsme už dost daleko i my sami.

Pátral jsem, zda to u nás někdo dělá. Někteří jen nechápavě kroutili hlavou, jiní se té myšlence vysmáli; dalším se to ale líbilo. Zatím to zkoušeli jen zkrachovalí autoři jedné básnické sbírky, kterou nikdo nechtěl vydat – žádnou knihu, která by se alespoň trochu prodávala, by přece nikdo zadarmo nedal. Někdo musí být první. A když to vyzkouší malá ryba jako já, inspiruje to možná nějakou větší rybu.

A tak to zkouším. První tři knihy, které mi vyšly, si teď můžete stáhnout a přečíst zadarmo. Můžete je doporučit dál, komukoliv je poslat, kdekoliv je sdílet. Nabízím sbírku fejetonů, které se prodalo přes tisíc výtisků, sbírku epigramů – ta se zastavila někde kolem tří set kusů – i sbírku básní, kterou dodnes nečetlo víc než deset lidí.

Napjatě čekám, jak to dopadne. Ať se vám knížky líbí!

Věnováno mé mamince, která by si zasloužila knížku se slušnějším názvem, ale zase by se nemusela dočkat.

plavání

v plavání na naši cudnost

nebere se ohled

když děvčata plavou naznak

to je krásný pohled

lásce

láska, to je potvora, co

mladou mysl zpije

když to není katastrofa

je to tragédie

ale i když po hubě jsem

dostal tolikrát

zase budu milovat a

zas budu mít rád

(jsem to ale vůl…)

vzkaz světu od Boha

pořád se vám něco nezdá

pořád něco chcete

balím to a jdu do penze

vlez mi na hrb, světe

vzkaz Odysseovi od Pénelopy

to už vážně přeháníš

to je dneska svět

vždyť já už jsem sama doma

dobře dvacet let

stále stydne naše lože

zapomněl ses asi

nebo v Tróji snad tak dlouho

kontrolují pasy?

tak či onak, chci tě jenom

zavčas informovat

že už jsem ty tvoje krámy

stihla vystěhovat

mám tu celý zástup chlapců

vdám se totiž znova

včera mi to potvrdili

úředně jsem vdova

volby

někdo tiše skuhrá doma

jiný k volbám peláší

někdo volí kvůli zítřkům

jiný kvůli guláši

Macbethovo moudro

už Shakespeare nechal jevištěm

znít dobrou radu pánům

že lihovina sbohem dá

všem erotickým plánům

až spolu, lásko, oběhnem

obnažovací štaci

tak síla naší touhy zas

se poddá gravitaci

slečně P.

někdo dává sbohem krutě

někdo končí vlídně

ty se noříš do vzpomínek

mně zůstal čaj z Vídně

den a noc

když večer doma sejmu si

svou spokojenou masku

a do půjčovny vrátím zpět

svou jednodenní lásku

vidím, že trochu zšedly zas

mých tajných zítřků duhy

a přesto vím, že někde tam

už nebudu ten druhý

Tonimu

když se cítí dívka sama

ošklivá či kost

u Toniho ve spacáku

místa vždycky dost

v bazénu

do bazénu na čumendu

chodí kamarádky

hodnotí však místo kraula

pevné pánské zadky

když pak muži unaví je

tu pustí se směle

do dam, odsoudí hned každý

fald na ženském těle

co na tom, že nevejde se

jedna na dvě židle

jezte, holky, když vám chutná

člověk je živ jídlem

co na tom, že kamarádky

šly by rovnou na dno

na cizích se kritizuje

tak příjemně snadno!

latině

do latiny jdeme vždycky

jenom z čisté lásky

naše vpadlé tváře zdobí

šediny a vrásky

z těch ďábelských deklinací

máme noční můry

slovíčka jsou občas slasti

častěj potom chmury

jsme jak býci jdoucí na smrt

v temné stěny corridy

latiníci-zabedněnci

discipulī stupidī

bezdomovec

směšné zbytky sebeúcty

ztrácí v kapkách alkoholu

se člověkem na ulici

jde to už jen strmě dolů

salse

v přítmí sálu míhají se

upocená těla

chlapci už jsou natěšení

a děvčata smělá

nemravností plný parket

ňadra, stehna, pozadí

my však tancujeme s chutí

nám to vůbec nevadí

a ten, kdo se dívek bojí

ať jde mezi nás

svůj strach zlomí chtě či nechtě

za kratičký čas

k netušeným důvěrnostem

salsa navádí

a tak tancujeme s chutí

nám to nevadí

láska na povel

milujete opravdově

nebo že je Valentýna?

tak či onak platí vždycky

pravá láska nezhasíná

zrušme křečovitý svátek

trapné kýče strýčka Sama

místo peněz zkuste něhu

šťastná bude vaše dáma

milování bez citu

jsou osamělé noci

kdy vůbec, vůbec nejde spát

kdy proklínám sám sebe

proč k sexu musím milovat?

pro N.

neviděli jsme se léta

mně to ovšem nevadí

život místo intelektu

zvětšil ti tvé pozadí

děda

náš děda, když už cítil konec

vytáh urnu z kredence

když krchovy jsou přeplněný

proč si šetřit na věnce

však z urny náhle vyskočila

dezinfekce z Vizovic

náš děda je tu stále s námi

je mu přes sto, kdo dá víc?

vegetariánům

vegetariáni mají

každý státní svátek

speciální pochutinu

soja karbanátek

vegetariáni mají

z ekohlíny misky

v nich přírodní bioprodukt

křehké tofu řízky

a co vznikne, když se lisem

zmáčkne ropucha?

vrchol kuchařského umu

nápoj Kombucha

doba peněz

až mě tahle krutá doba

připraví o zbytky citu

odevzdám ti svoje srdce

zabalené v igelitu

vlastenecký

bručoun, šibal, ještě přidej

kapku nostalgie

a máš výstavního Čecha

jako když vyšije

trojúhelník

usmála se zvláštně, jako

da Vinciho Mona

láska ve třech, ta má grády

já a on a ona

čekáním však sebeúcta

nenávratně chřadne

pro třetího láska vždycky

zahořkne a zvadne

vyhnání z ráje

co Eva kousla do jabka

jak našeptal jí had

tu muži začli přemýšlet

a ženy nosit šat

a s celým světem šlo to hned

od desíti k pěti

a co teprv, když zjistili

jak se dělaj děti

Kain a Ábel

hned první synek bratrovrah

krev z rukou nelze smýt

a tváří v tvář té krutosti

pak lidé začli snít

a zjistili, že tenhle svět

ovládá chtíč a moc

jak temný, chladný bývá den

jak krásně hřeje noc

krávě

byla jednou jedna dosti

vychytralá kráva

které velmi zachutnala

nehnojená tráva

zabrala ji, aby měla

vždy výsadní práva

tušila, že hodně zdravá

bude tahle tráva

za čas potkala tu krávu

velikánská sláva

protože se zjistilo, že

skvělá je ta tráva

a tak kráva byla dlouho

dokonale zdráva

celičký svět obletěla

o té krávě zpráva

a zrovna, když k nebesům šla

krávy hvězdná sláva

kráva náhle chcípla; jó, i

to se někdy stává

varhanům

„tak jaký byl koncert?“ „ále

strašně se to vleklo“

„a co hráli?“ „jedno malé

varhanické peklo“

Američanům

bodejť byste neměli

břicha jako balón

když je vaším domovem

McDonaldův salón

bodejť byste neměli

stehna jako šunky

když vám v mozku haraší

hamburgerové buňky

manželské lože

dnes prvně v novém příbytku

si spokojeně spím

manželské lože – krutý žert

když věčně sám jen sním

však jak jsem rád, že každý den

se můžu rozvalit

i přes samotu miluji

svůj postelový klid

ořechové drama

jsem malá vlašská oříška

dost půvabná a smělá

stačí jen slupku rozlousknout

a odhalím se celá

tak zatlač prsty trochu víc

a rozkousni mě jemně

a dej si pozor, skrz mou chuť

když zatřese se země

byla jsem krapet nahnilá

jen trošku, trošičku

a tak své chtivé prstíčky

sis spálil, hošíčku

snad poučí tě propříště

to ořechové drama

už nikdy nevěř oříšce

co nabízí se sama

o dvou ženách

ráno zas nevím kudy kam

mé ženy vstanou z postele

tu jednu jsem si vysnil sám

(je dokonalá, přátelé)

s tou druhou jsem byl v kostele

s tou první páchám orgie

druhá na kafe postaví

člověk i vztahy přežije

(a to dokonce ve zdraví)

když ponechá si představy

dějepisu

historie, ta se liší

podle profesora

někdo pravdu nechá klíčit

jiný s ní zas orá

historie, ta se liší

podle jazyka

jeden všechno poví, druhý

zas nic neříká

v historii zkrátka není

jisté vůbec nic

proto bych tu divnou vědu

nestudoval víc

o rychlosti

na motorce jezdil světem

kalhoty a bundu z kůže

každý jednou ztratí hlavu

už mu nikdo nepomůže

ve dvoustovce brzdy skřípou

na vozovce chladne tělo

každý jednou ztratí hlavu

a žít by se tolik chtělo

ukrutnost na památku K. H. Borovského

na poličku dej si místo

Komenského bysty

čerstvě useknutou hlavu

epigramatisty

čerstvě useknutou hlavu

epigramáře

každý den tak budeš hledět

pravdě do tváře

o poctivosti

honem zalézt do peřinek

buďte, děti, tiše

dědeček vám poví jedno

otřepané klišé

„s poctivostí nejdál dojdeš!“

praví stará fráze

tomu, kdo jen pravdu mluví

je na světě blaze

honem zalézt do peřinek

buďte, děti, tiše

děda vám teď ještě poví

jak to chodí spíše

za poctivost dneska není

medaile ni řád

spokojené svědomí, jen

to tě bude hřát

první láska

co kdysi bylo mezi nimi

už je jenom v básních

a tak, jak kdysi byli plní

tak jsou nyní prázdní

však bezdětní jsou, ještě mladí

a život jim dál běží

ty básničky můžou mít oba

ty děti půlit – stěží

plavky

při nemravné při o plavkách

zda dvou- či jednodílné

jsme zjistili, že bikiny

jsou lepší – více sdílné

v nich nesejde na postavě

ať hubené či silné

však nemylte se, vzrušují

nás nejvíc nuladílné

o zvukomalebných sourozencích

když lingvisti maj trojčata

tak nevedou se boje

o jménech mají jasno hned

Ono, Mato a Poie

psům

černému psu páchne z huby

dělá na mě haf, haf, haf

že má velké, ostré zuby

tak si píšu epitaf

pes mě kdysi kousnul v lesích

zažil jsem pár těžkých chvil

od těch dob mě k smrti děsí

Ťapka i pan Baskervil

babička

tři generace v jednom domě

vždy se trochu dusí

však říci díky, babi, sbohem

prostě se nám hnusí

na druhou stranu, všechno staré

patří do muzea

jak naše bábi schrupne si, šup

s ní do mauzolea

hvězdy

když hledím vzhůru ke hvězdám

jak k světlům citadel

a s úctou zkoumám výpravy

vesmírných karavel

ty vedle mě se posadíš

a hvězdy zblednou rázem

pro jeden letmý polibek

vždy rád se vrátím na zem

poště

milenci si posílají

v dopisech tajnosti

pošťáci v nich nemůžou číst

marnost nad marnosti

listovní tajemství je tu

nade všechno svaté

sám poštmistr musí tajit

děvče, však to znáte

nadarmo se vždycky diví

manželka Agáta

že je na mužově poště

persona non grata

gravidní báseň

kdy máte termín, sousedky se

táži s dobrou vírou

když její břicho nezadá si

s korpulentní mírou

pak tiše zrudnu, když zvím, proč je

sousedka tak hutná

to není dítě, to jí jenom

prostě hrozně chutná

reklama

já reklamnímu bloku

nijak zvlášť neholduji

neb bez něj aspoň nevím

co všechno potřebuji

lidem

lidé, ti jsou jako býci

říct si nedají

lidé, ti jsou jako žáby

pořád kvákají

někteří by měli převzít

moudré ticho ryb

mnozí potom poučit se

ze svých vlastních chyb

rodinná Bible

na dětskou Bibli s obrázky

já tolik jsem se těšil

modlil se za ni horoucně

a jenom trošku hřešil

však jak jsem ten škvár dostal domů

v jednom kuse láteřím

kde Áďovi je vidět všechno

Evka stojí za keři

párová geografie

já mapoval jsem její tělo

však pravda, jenom přes tílko

snad proto mě to omrzelo

ještě si počkáš, postýlko

ženám k zamyšlení

prý myslíme jen na sebe

muž nebýt sobec nemůže

však četly jste už, vážené

oslavnou báseň na muže?

opici

byla jednou jedna dosti

podivínská opice

která byla z domu zvyklá

na prazvláštní tradice

v jednom pokojíku měla

cizokrajné kytice

v druhém potom přepečlivě

označené krabice

ve kterých si schovávala

ze svých kytic silice

parfémy z nich vyráběla

podivínská opice

mezi voňavkáři byla

jednoznačná stálice

pak se vedle usadila

jedovatá hadice

která trousívala bobky

zápach její stolice

zahubil do jedné všechny

cizokrajné kytice

opice ji zabila; už

nezasmrdí hadice

nakonec se vypravila

s cejchem kriminálnice

tam, kde končí všichni vrazi

z hříchů svých se kajíce

stáří

že lidi maj se hůř a hůř

nevěřte téhle myšlence

když nezlepší se časem svět

pak zachrání nás demence

společnosti

dneska je to stejně

jak to bylo kdysi

někteří jsou světci

někteří jsou krysy

stydatě podaná nestydatost

dva tak smyslné nesmysly

dva vrcholy, co dráždí

dvě mlékárny, co nezkysly

dva sny, pro něž bych vraždil

první kniha

kdybych byl ženou, mým slovům by

všichni přáli sluchu

jedna noc s pánem v tiskárně a

bylo by to v suchu

však že jsem muž a nejsem gay, to

je pech na mou věru

teď zbývá doufat, že pan knihař

ráčí míti dceru

církvím

ideály mravnosti jsou

pro křesťany modlou

netuší, že svázáni jsou

klamem a lstí podlou

kdysi udělat chtěl jeden

pán do světa díru

vymyslel si Boha, církev

navrch potom víru

netušil, že rozhádaj se

Arab, katolík

a že hloupost zvaná víra

pohřbí jich tolik

slova

proč pravda v dnešním světě lží

už z posledních sil dýchá

proč prázdnotou slov proznívaj

jen naše vnitřní ticha

proč zbabělci a hlupáci

tu žvaní víc a víc

proč tolik mučí zrcadla

v očích jen hořké nic

kolečkovým bruslím

přátelé mne lákají na

brusle kolečkové

mají jedny na půjčení

rychlé, skvělé, nové

prý na bruslích užijeme

bezva zábavu

a jestli se bojím, tak jsem

padlý na hlavu

jenže já jsem pesimista

vidím všechno z rubu

už mi táhne hlavou, jak si

rozbijeme hubu

rozhledna

na kopci stojí rozhledna

svůdně se k nebi vine

a svádí každý hezký mrak

co si to kolem šine

a když tak mraky stříškou svou

polechtá na bříšku

dotyk je někdy možná víc

než noci v pelíšku

Evíkovi

Evík, ten se stále směje

dokonce i po ránu

celý den to krásně hřeje

ráno je to na ránu

život

mně starý, seschlý, smutný muž

si dlouho stěžoval

a z jeho řeči potichu

pohřební valčík hrál

říkám mu: ani v dvaceti

život moc nehřeje

však dokud žijem naplno

tak zbývá naděje

umění pro umění

já vždycky, když se vznáším

nad uměleckým srázem

tak vrazím si pár facek

a dám si nohy na zem

a myslím na čtenáře

a jeho klidné spaní

ať nebudí jej v noci

mé přemoudřelé psaní

cirkus

náš divák myslí si, že klaun

má pro něj rudé líce

neví, že klauna zajímá

jen vlastní exhibice

herečky

já kdysi chodil s herečkou

a Bůh mě vytrestal

já nevěděl, že ony hrají

hrají pořád dál

že v životě i na prknech

jen přetvářkou se líčí

že s herečkou mi šťastný vztah

zaboha nevyklíčí

odpuštění

já chtěl bych býti křesťanem

mít k odpuštění chrám

však takhle se svým vědomím

to musím srovnat sám

budoucnost

tou temnou brázdou zhaslých hvězd

a nukleárním prachem

se brodíme vždy dál a vpřed

hnáni jen vlastním strachem

k referendu o protiraketové základně

základny jsme vyřešili

je to v pohodě

rozhodnou to u nás v obci

chlapi v hospodě

české vládě sebereme

i ten zbytek vlivu

naši chlapi všechno nejlíp

ví po čtvrtém pivu

pokrytec

pár cynickými veršíky

se ráno lásce vysměje

že je to podfuk, klam a strast

že manželství jsou galeje

když ovšem cítí její rty

když večer jiskří vášněmi

tak ví, že ráno trošku lhal

že je nám hezky na zemi

s ním či bez něj

naše tělo, to je nástroj

plný protikladů

bez partnera chřadne, s ním si

všímá nesouladů

samotným je smutno, v páru

touží po samotě

s ním či bez něj, topíme se

věčně v nejistotě

nekonečný seriál

dnes lidská psýché hroutí se

dost neobvyklou nemocí

riskuje, kdo si nepíchá

svou denní dávku emocí

naivním čtenářům

proč myslíte, že píšem, co

na jazyk nesou sliny

když my si vždycky léčíme

jen svoje vlastní splíny

prvotní hřích

když Eva znásilnila svého

rájového kolegu

tak Bůh je vykop z Edenu a

Adam, ten měl po egu

o soukromém životě Anderse Celsia

pan Celsius byl chladný typ

na vroucí vášeň neměl chuť

pro ladné křivky manželky

stoupala vzhůru jenom rtuť

civilizace

svou pyšnou, krutou přesilou

muž podmanil si svět

co zabil, zničil, znetvořil

už nevrátí se zpět

už ztichly vlny bouřlivé

a bez mraků je nebe

však jedno ještě nechápem

jen drobnost – sami sebe

Vláďovi

být v tvé kůži, nechodil bych

do kostela víc

v odplatu, že Pán Bůh dal mi

mozku polovic

zhrzený malíř

dala mu košem, bohyně

on zakázal si snít

a smočil štětec ve víně

a rozloučil se s ní

a pro ten rozmar zrádkyně

a pro tu bolest dlouhou

tu před obrazem nevinně

zmírají muži touhou

vdavekchtivým slečnám od Herkula

víc než taje dívčích těl mě

pořád ještě baví

prát se s obry, nestvůrami

a ničit si zdraví!

prarodičům

„co nového?“ ptá se děda

mlčím, trapné ticho

u mě dvojka z mravů, běda

u něj pleš a břicho

babička má brýle nové

bude z nich mít smrt

„tolik peněz, mí předkové

a vidím zas prd!“

tragédie na památku K. H. Borovského

pane Karle, proč nám lidé

pořád spílají?

proč se na nás za pravdivá

slova hněvají?

proč ty naše epigramy

zraňují a špiní?

proč nemůžem zavřít oči?

proč jsme zkrátka jiní?

váš boj už se dávno skončil

můj je na prahu

když udeří vrchnost, z vás vždy

čerpám odvahu

řekněte mi jenom jedno

je tam pro nás nebe?

princ zabíjí zlého draka

epigramář sebe

Slovo o autorovi

RICHARD SKOLEK (*1987) se narodil a žije v Brně a pracuje jako překladatel, spisovatel a lektor. Zaměřuje se především na humoristickou literaturu a knihy pro děti. Píše do novin a časopisů, spolupracuje s rozhlasem, je autorem webového stripu Ždibřich. Vede řadu kurzů tvůrčího psaní. Věnuje se také improvizačnímu divadlu.

Pokud se vám tato kniha líbila, můžete autora různými způsoby podpořit – ohodnoťte ji na některé knižní databázi (Goodreads, Databáze knih apod.), přepošlete ji známým, které by mohla zaujmout, nebo ji doporučte ostatním. Můžete si také koupit některou z autorových novějších knih, nebo jej podpořit zasláním libovolné částky na účet 35-8616250207/0100.

Tato kniha je poskytována na základě licence Creative Commons CC-BY-NC-ND 4.0.

NESVLÍKEJ SE SAMA

Richard Skolek

Fotografie: Ludmila Korešová

Table of Contents

plavání

lásce

vzkaz světu od Boha

vzkaz Odysseovi od Pénelopy

volby

Macbethovo moudro

slečně P.

den a noc

Tonimu

v bazénu

latině

bezdomovec

salse

láska na povel

milování bez citu

pro N.

děda

vegetariánům

doba peněz

vlastenecký

trojúhelník

vyhnání z ráje

Kain a Ábel

krávě

varhanům

Američanům

manželské lože

ořechové drama

o dvou ženách

dějepisu

o rychlosti

ukrutnost na památku K. H. Borovského

o poctivosti

první láska

plavky

o zvukomalebných sourozencích

psům

babička

hvězdy

poště

gravidní báseň

reklama

lidem

rodinná Bible

párová geografie

ženám k zamyšlení

opici

stáří

společnosti

stydatě podaná nestydatost

první kniha

církvím

slova

kolečkovým bruslím

rozhledna

Evíkovi

život

umění pro umění

cirkus

herečky

odpuštění

budoucnost

k referendu o protiraketové základně

pokrytec

s ním či bez něj

nekonečný seriál

naivním čtenářům

prvotní hřích

o soukromém životě Anderse Celsia

civilizace

Vláďovi

zhrzený malíř

vdavekchtivým slečnám od Herkula

prarodičům

tragédie na památku K. H. Borovského

Slovo o autorovi